- Sov du gott? - Ja.
Jag vande mig snabbt vid att dela säng igen.
- Vem är det? - Frukost, madam.
Ett ögonblick.
Tack. Jag tar det.
Har du sagt till om nåt åt dig själv? Du får inte min.
Det kommer strax.
Allt det här har gjort dig hungrig.
Jag gillar inte vulgära skämt.
Det ska jag komma ihåg. Jag kommer ihåg allt.
Hur du ser ut på morgonen, hur du klär dig,
hur du sminkar dig.
Varför det?
För att jag vill anpassa mig
till rutinerna som kommer att styra resten av mitt liv.
Styrs du av rutiner? Det gör nog inte jag.
Måste vi verkligen åka idag?
Jag är rädd för det.
Det måste finnas nåt kvar i Liverpool som vi inte har sett.
Vi har åkt runt i Cheshire och ätit ute i nästan en vecka.
Det är ett mirakel att ingen har upptäckt oss.
Låt oss inte utmana ödet.
Gör det nåt om nån kommer på oss?
Vi kommer att vara gifta innan du vet ordet av.
Nej, det kommer vi inte och det gör faktiskt nåt.
Jag har blivit utskämd en gång och det räcker.
Allt måste kungöras,
arrangeras och utföras ordentligt.
Är det inte din frukost?
Miss Bunting säger att jag är begåvad nu när jag har börjat.
Jag slutade skolan när jag var elva. Hur mycket kan jag ha lärt mig?
Om jag gick i skolan nu skulle jag stanna tills jag var 14.
Vad är det?
Förlåt, raring. Vad sa du?
Inget.
Innan han gick, sa mr Bricker
att han vill visa oss della Francescas konst i National Gallery
nästa gång vi är i London.
Åk du. Jag skulle gärna vilja veta om vår är värdefull.
Vi ser dig inte så ofta vid frukosten.
Vi har ett möte nu på morgonen angående kyrkblommorna.
- Det tycks vara fel på listan. - Kommer Mary tillbaka idag?
- Det är meningen. - Bra.
Vi har fått ett spännande förslag av en man i Leeds.
- Vadå? - Vi väntar tills Mary kommer hem,
så pratar vi om det då.
- Har du några planer idag? - Jag kanske går till Yew Tree Farm.
Du kan få skjuts med mig.
- Har Rose redan gått? - Jag tror det.
Hon ville åka med ett tidigt tåg till York.
Hon ville tillbringa hela dagen med sina ryssar.
Är du klar?
Edith har blivit så förtjust i flickan.
Jag hoppas att hon inte gör mamman galen.
Mr Carson, får jag ringa ett samtal?
Gör det inte till en vana.
Ursäkta, men kan jag få göra det i enrum?
Om du så önskar.
Hej. Jag såg annonsen i London Magazine.
"Välj din egen väg."
De väntar på mig. Vi hörs snart.
Då var det bestämt, vi måste bara organisera det.
Vad är det senaste från din åldrande Romeo?
Jag har inte hört av honom sen vi sågs sist.
- Vilken besvikelse. - För dig, kanske.
Inte för mig.
Hur är det med Spratt?
Bra, tror jag. Varför frågar du?
Han öppnade inte dörren. Jag undrade om han var sjuk.
Nej. Han är i Liverpool.
Hans syskonbarn gifte sig igår och Spratt ledde henne till altaret.
Det känns osannolikt att tänka sig att Spratt har ett privatliv.
Ja, osannolikt och besvärligt.
Men du kan inte missunna honom det. Betjänter är också människor.
Ja. Men förhoppningsvis bara på sina lediga dagar.
Vill de driva vittnesaffären vidare?
Jag är rädd för det. Det är visst en ung kvinna.
Hon skulle träffa en vän vid Eros-statyn på Piccadilly.
Hon svär att hon hörde Green prata när hon gick förbi.
Trafiken väsnades, men hon hörde honom säga:
"Varför kom du?"
- Vem pratade han med? - Hon såg inte.
Hon är kort och stod bakom honom.
Hon tittade upp när hon hörde honom, men just då föll han.
Hon höll tyst om det.
Det stod i tidningen att det var en olycka,
men hans ord hemsökte henne: "Varför kom du?"
Till slut var hon tvungen att berätta det.
Jag förstår fortfarande inte varför du kom hit.
Green klagade på ett bråk på Downton Abbey.
Han kände sig illa behandlad och berättade det för lord Gillinghams tjänstefolk.
Varför sa de inget innan?
Alla trodde att hans död var en olyckshändelse.
Tills nu.
Som jag minns det, så var han på gott humör här.
Lite för gott, om du frågar mig.
Han spelade kort med tjänstefolket
och förde en massa oväsen.
Bråkade han inte med nån?
Nej. Han var rätt dryg,
men om nån hade nåt emot det, så var det jag.
Isobel undrade över dina resor.
Hon kommer på middag, så du kan berätta själv.
- Mer te, milord? - Nej, tack.
Du kan visa henne dina skisser.
Var är de? Får vi se dem?
En byggfirma har hört av sig.
De vill bygga 50 hus.
- Femtio? - Blygsamma.
Han är intresserad av Pip's Corner.
Han vill bredda vägen till parken, så att man lättare når byn.
- Vill de köpa Pip's Corner? - De vill bygga där.
Vi skulle få en andel av försäljningen, ett bra erbjudande.
Jag vill inte ha 50 fula hus på mitt fält.
Vi behöver inte ta ett beslut nu.
- Hej, raring. - Hej, Sybbie.
Vi sätter oss vid brasan.
Jag vill höra allt om din dag.
Polisen måste ha rört ihop Downton Abbey med ett annat ställe.
Ja.
Fick du onda aningar när det gällde mr Green?
Nej-
Vi måste sätta fart.
De kommer strax ner.
Mr Carson, det är telefon till mr Barrow.
Leta upp honom, mr Molesley, nu när ni är förste lakej.
Har du tid?
- Inte mycket. - Det tar inte lång tid.
Jag fick ett brev av min syster, modern till mitt syskonbarn Archie.
Han blev väl skjuten? Stackars pojke.
Ja. För att han var feg.
Hans föräldrar bor i Farsley, nära Leeds.
De ska ha sin egen minnesstund, precis som vi.
Vad fint.
Både och.
Ortsborna vet bara att Archie dog i kriget.
De förväntar sig hans namn bland de andras.
Ja.
Men kommittén tar inte med honom på listan.
Han är tydligen inte värdig.
Det säger krigsrådet.
Vad tråkigt. Hon måste vara upprörd.
Det blir en påminnelse för oss.
Och det förringar hans död.
Jag önskar att jag kunde göra nåt.
Jag undrade bara.
Om hon kunde säga att han nämnts på vår minnesstund
på grund av släktbanden,
skulle ingen undra varför han inte nämndes i Farsley.
- Har du talat med mr Carson? - Nej.
- Jag hoppades att ni skulle göra det. - Jag?
Alla vet att ni kan linda honom runt lillfingret.
Då har alla fel.
Kan ni försöka? Snälla.
Vi måste laga Hollandaisesåsen nu, ifall den skär sig.
Javisst. Jag kommer.
Snälla.
Jag hoppas att du inte är för trött efter dina ansträngningar.
Jag är inte trött precis, m'lady.
Bra. Jag är glad om bröllopet gick bra.
Det gick bra.
Jag uppskattar inte gåtfulla män, Spratt.
Har du nåt att säga, så säg det.
Det skulle jag göra, ers lady.
Men det är kanske inte rätt av mig att berätta.
Säg inget i så fall.
Var det nåt mer?
Det är inte min sak att berätta,
men på sätt och vis er.
Du prövar mig, Spratt.
Och det gör mig inte på bra humör.
- Nej, ers lady. - Jag tänker inte upprepa det.
Antingen berättar du
om du kan uppbringa dig till det, eller så får du gå.
Javisst.
Jag hoppas att lady Mary
- hade det trevligt i Liverpool. - Vad?
Jag stod utanför Grand Hotell i morse
när hon kom ut med sina resväskor.
Hon hade sällskap av lord Gillingham
som också hade bott på hotellet.
Ja, de bodde där båda två.
De var på en konferens för markägare i norr.
Lord Gillingham trodde att lady Mary skulle ha nytta av det.
Visste ni om det?
Javisst.
Hur så?
- Vad trodde du att du såg? - Tja...
Inget Vulgärt, hoppas jag.
Inget undervärdigheten hos en butler i det här huset.
Inget sånt, m'lady.
Vad skönt.
Nu vill jag gärna dricka min konjak i lugn och ro.
Ers lady.
Tror ni att mr Bates visste att det var mr Green?
Varför frågar du mig det?
Jag vet inget som du inte vet.
Mr Carson var inte imponerad av vittnet.
Men de kunde väl bevisa att han var i London den dagen?
Han åkte iväg i gryningen och kom tillbaka sent.
Han kan ha hunnit det.
Även om mr Bates var i London
har vi ingen anledning att tro att han var inblandad.
Vad menar ni med det?
Tror ni att han var där?
Det vet jag inte.
Varför skulle jag veta det?
De kommer att få reda på det.
Om mr Green.
- De kommer att få reda på vad han gjorde. - Hur då?
Ingen här vet, förutom du, jag och lady Mary.
Och hon säger inget.
Nej, det gör hon nog inte.
Då så.
Men de får reda på det på nåt vis.
Ta med dem om du vill.
De älskar utflykter.
Det blir kul och jag hjälper till.
Vad ska du göra i London?
Jag har en provning med mr Molyneux.
Han kommer hit från Paris.
Lady Grantham är i telefon, m'lady.
- Tack. - Ska du bo hos Rosamund?
Om hon går med på det.
Kommer du också, Robert?
Tyvärr inte. Jag har ett tråkigt möte hela eftermiddagen.
Du då, Edith?
Jag ska se National Gallery med mr Bricker.
Jag passar lilla Marigold.
Mrs Drewe tar sin yngsta pojke till tandläkaren i Thirsk.
Kan inte nån annan hoppa in?
- Jag gör det. - Rose?
Vi ska visa ryssarna systrarna Brontës hem i Haworth.
Vad ska de tycka om systrarna Brontë?
Bra. Hopplösa älskande par som vandrar över en öde hed.
Om det inte var Emily Brontë kunde det vara Tolstoj eller Gogol.
Därför vill jag visa dem Downton Abbey,
så att de kan jämföra Tjechovs vie de château med engelsmännens.
Skulle inte det göra dem olyckliga?
Lite nostalgiska, kanske, men de verkar gilla det.
Vi har några ryska saker från när pappa och mamma reste dit 1874.
Jag borde leta upp dem.
Vad ville din farmor?
Hon undrade om jag hade tid att hälsa på imorgon.
Jag hoppas att dina telefonsamtal
inte innehöll dåliga nyheter, mr Barrow.
Min far är sjuk, mr Carson.
Jag beklagar.
- Behöver du ledigt? - Jag måste ge mig av på morgonen.
Jaså?
Om jag ska träffa honom levande.
Gode Gud. Så klart att du ska. Du måste åka.
Tråkigt att höra. Jag minns din far mycket väl.
Låtsas inte att du inte bryr dig.
Jag har känt din familj länge.
Jag kanske inte vill vara din spion, men inget förändrar det.
Om du säger det, så...
Din far var alltid snäll mot mig.
Jaså? För han var aldrig snäll mot mig.
- Du är tyst. - Är jag? Det var inte meningen.
Jag tänkte att vi kunde gå ut en kväll när vi är lediga.
Till ett lugnt ställe.
Undrar du hur det skulle vara att gå nånstans där ingen känner oss
och bara börja om?
Varför frågar du det?
Jag är dum. Därför.
Jag har hört att det går bra med din matematik, Daisy.
En extra fjäder i hatten.
Ja. Men nu undrar jag...
Vadå?
Ska jag sluta sen?
Det räcker, Daisy. Bär upp kakan!
Godnatt, Baxter.
Ursäkta m'lady, men jag vill veta om jag får stanna eller om jag måste gå.
Du har rätt. Du har fått vänta orimligt länge.
Jag behöver planera, så om ni har tagit ett beslut...
Jag tror det.
Imorgon ska du berätta det du undanhöll mig.
Om du gör det ska du få höra mitt beslut.
- Är allt planerat inför resan? - Ja.
- Jag ser fram emot den. - Verkligen?
Jag tycker mest att de där resorna är jobbiga nuförtiden.
- Tänker du nånsin på kriget? - Vad menar du?
Hur det var.
När flickorna jobbade med officerarna
och jag skötte allt med Barrow.
Jag minns inte att Mary gjorde så mycket.
Ibland tänker jag på hur upptagna vi var och vilken nytta vi gjorde.
Du önskar väl inte den tiden tillbaka?
Jag skulle inte erkänna det utanför det här rummet.
Vad var det där med husbygge på Pip's Corner?
Inget du behöver bekymra dig om.
Hade ni kul?
Be mig inte utveckla det.
Har ni bestämt ett datum? För bröllopet, m'lady?
- Nej. - Han försöker väl inte komma undan?
Nej. Men det är ingen brådska.
Kan du göra mig en stor tjänst?
Om jag kan.
Kan du gömma det här i stugan?
- Ni menar saken? - Jag kan inte lämna den här.
Tänk om mrs Hughes hittade den, eller Edith, eller mamma.
Ta den. Och boken.
Det måste finnas nåt hörnskåp i köket där ingen tittar.
Javisst, m'lady.
Tack.
Men det känns som om jag bidrar till att synda
och jag hoppas att jag inte får betala för det.
Polisen var tydligen här idag.
Carson sa att ett vittne hade sett mannen dö.
Var det inte trångt på trottoaren?
Det måste ha varit hundratals vittnen.
Vittnet hade hört mr Green prata innan han föll.
Polis Willis frågade om han bråkat med nån
- på Downton Abbey. - Varför det?
Mr Green hade sagt till sina arbetskamrater
att han hade behandlats illa här.
- Behandlades han illa? - Jag vet.
Men vi måste vara på vår vakt.
Mr Bates visste säkert aldrig att det var han, men...
Om de får veta vad mr Green gjorde, då...
Det finns inga bevis mot Bates.
Då hade de hittat dem nu.
Vad gör du?
Inget.
Är det en mystisk present till mig?
Nej, det är nåt som tillhör lady Mary.
Vad är det?
Det är privat. Det är hennes.
Varför har hon gett dig det, då?
Hon vill att jag ska förvara det.
- Varför undanhåller du det från mig? - Det gör jag inte.
Ta med namnet på en ynkrygg på vår minnesstund?
Mår du bra?
Vi vet väl tillräckligt om trauma för att vara mer förstående
än i början av kriget.
Jag vill inte vara elak.
Pojken var uppenbarligen förvirrad och psykiskt sjuk.
Jag tycker synd om honom och hans familj.
- Jag tycker synd om mrs Patmore... - Då så...
Är det rättvist mot de miljoner män som stod på sina poster
med lera upp till midjan, vettskrämda men fast beslutna
att göra sitt bästa för kung och fosterland?
Vad menar du?
Är det rätt att säga: "Din uppoffring är lika mycket värd som mannen
- "som övergav sin plikt och stack?" - Jag...
Jag är ledsen, mrs Hughes.
Men det är inte rätt att förringa gåvan som de unga männen gav oss
när de dog.
Jag förstår.
Jag hoppades få tag i dig innan vi skulle åka.
- Jaså? - Hon har gett mig ett ultimatum.
Vad sa hon?
Att jag måste berätta resten eller gå.
Får du stanna om du berättar?
Hon ville inget lova.
- Vad ska du göra, då? - Jag vet inte.
Det finns nåt att berätta och hon kanske har rätt att höra det,
men när jag har berättat vill jag glömma det.
Säg att det är ditt villkor.
- Va? - Hon har gett dig villkor. Gör det du också.
Det värsta som kan hända är att hon vägrar och du får gå.
Så blir det även om du inte säger nåt.
- Tror du inte att han ger med sig? - Tyvärr inte.
Jag ville berätta att det bara blir fyra till middagen.
- Har hon sagt det? - Det har jag.
- De hade aldrig tillåtit det. - Jaså?
Du får inte tro att jag är osympatisk.
Tja.
Sympati får inget jobb gjort.
- Vad är det med henne? - Hon fick dåliga nyheter.
- Förresten, mr Carson. - Ja, Daisy?
Har ni nåt emot om jag skulle göra en tentamen?
Inte nu, men när jag är redo.
Det får du fråga mrs Patmore eller mrs Hughes.
Men ni har inget emot det?
Eftersom du frågar är jag inte säker på att nån av de här studierna
är nödvändiga för ditt jobb.
Konstapel Willis är här, mr Carson.
Mitt råd är att gå så långt här i livet som Gud och turen tillåter dig.
Är du säker på det?
Jag är inte övertygad om att överraskningar är mödan värda.
Var inte dum.
Jag bjuder henne. Jag tänkte att vi kunde dansa.
Det nya bandet på Claridge's är fantastiskt.
Vet faster Rosamund att du kommer?
Jag säger till när jag kommer dit.
De äter bara kvällsmat och går och lägger sig.
Bates.
Mr Carson sa att ni letade efter mig.
Mitt möte blev inställt. Jag tänkte åka till London över natten.
Kan du packa en väska åt mig? Svart slips, inte vit.
- Vill ni att jag ska följa med? - Nej.
Jag är tillbaka imorgon.
- Mr Bates? - Just det.
Han gillade inte mr Bates alls
och det sa han till lord Gillinghams butler.
Det minns jag inte.
Nämnde han mr Bates vid namn?
Han kallade honom "betjänten" och det finns inga fler såna, eller hur?
Ni förvånar mig.
Mr Bates håller sig för sig själv.
Gör det nåt om jag pratar med honom?
Inte alls. Varsågod. Sitt ner, så hämtar jag honom.
Tack, Spratt.
Ni hade väl trevligt i Liverpool, m'lady?
Det var väl väldigt intressant?
Ja.
Jag tror vi tar lite te. Tack, Spratt.
Javisst, ers lady.
Det är visst chockerande för nån i din generation.
Låt oss inte gömma oss bakom de föränderliga tiderna.
Det är chockerande för de flesta 1924.
Ja.
Kan vi vara säkra på att det inte upprepas?
Absolut.
Jag måste säga att det är...
Vadå?
En riktig röra.
Finns det en chans att han friar?
Absolut.
Det har han redan gjort.
Han vill bestämma ett datum.
Jag förstår.
Jag säger inte att jag samtycker, för det gör jag inte.
Men saker hamnar i annat ljus.
Ja.
När ska du tillkännage det?
Jag vet inte.
- Vi har inte bestämt oss. - Då är det bäst du sätter fart.
Om jag blev förförd av en man
skulle jag inte vänta,
- om han erbjudit sig att göra det rätta. - Jag blev inte förförd.
En ung kvinna från en fin familj
som hamnar i säng med en man
som inte är hennes make har definitivt blivit förförd.
Kan hon inte ha gjort det av egen vilja?
Inte om hon var dotter till en greve.
Där är du, Spratt.
Lady Mary har berättat allt om konferensen.
Hoppas ni tyckte det var intressant, m'lady.
Jag lärde mig mycket som jag inte visste.
Tack, Spratt.
Jag har tänkt över saken och accepterar era villkor.
Vi har gott om tid. Jag har ingen tid att passa just nu.
I huset på Ovington Square hade de en lakej.
Han hette Coyle. Peter Coyle.
Han var väldigt stilig och
efter ett tag kunde jag inte göra nåt utan hans tillåtelse.
Han var en grym man, men det förstod jag inte då.
Åtminstone...
Jag förstod det.
Han var elak och gjorde mig elak
och jag bara följde med.
Berätta om rånet.
Han sa upp sig och hans sista kväll tog jag smyckena.
Han ville ha alla, men jag tog bara några.
Du gav honom dem och han försvann.
Han sa var vi skulle träffas och jag trodde att han skulle vara där.
Men han kom aldrig.
Jag såg honom aldrig igen. Han kom undan.
Och du fick skulden. Men varför?
Jag skämdes. Jag lät honom förändra mig.
Jag hade övergett allt jag trodde på för att behaga en värdelös man.
- Om du berättade för polisen nu... - Nej, m'lady.
Jag vill inte återuppleva det.
Låt honom vara.
Han kommer aldrig uppleva en dags lycka för det finns inget gott i honom.
Vad har ni gjort i York som kan bevisa att ni var där?
Jag postade ett brev
till en kamrat i armén.
- Har han kvar det? - Det vet jag inte.
Nåt mer?
- Jag hörde mig för i en skobutik. - Minns ni vilken?
Browns på Queen Street. De hade just öppnat.
Sen drack jag kaffe på Royal York
och återvände dit för nåt att dricka innan jag åkte hem.
Mitt på dagen, då?
Jag vandrade runt.
Jag tog en smörgås till lunch på nån pub.
Låt mig tänka.
Oroa er inte. Jag har tillräckligt.
Tack för att ni tog er tid.
Var inte orolig, mrs Bates. Det är bara rutin.
Varför skulle mr Green säga nåt sånt om mr Bates?
Vem vet? Allt verkar vara i sin ordning.
Ha en bra dag.
Varför skulle mr Green vilja ställa till det för dig?
Jag gillade honom aldrig, så han gillade väl aldrig mig.
Men att hitta på ett bråk och berätta det för hela världen?
Han förväntade sig att jag skulle ställa till det
så han skyddade sig själv.
Det verkar så, eller hur?
Jag måste pressa hans lords frack.
Gå.
Varje varelse visar olika slags vördnad,
vissa är ivriga,
andra är fundersamma och andra återigen är överraskade.
Till och med skatan verkar förstummad.
Du är skarpsynt.
Umbrien var fullt av skator,
så della Francesca valde en fågel som är känd för att tjattra
och gjorde den förstummad av beundran.
Vad vacker den är.
Jag tror att din tavla var en studie för den här ängeln.
Det finns gemensamma element.
Han målade den när han var gammal.
Jag avundas honom.
Han skapade nåt sånt så nära inpå sin död.
Jag skulle också vilja göra nåt som folk pratar om
flera århundraden senare.
Du låter inte så självsäker.
Jag tvivlar på att nån minns vad jag har gjort när jag är död.
Det är säkert inte sant.
Jo, men tack för att du sa det.
Titta på den här.
Jag tar upp för mycket av din tid.
Nej. Det är trevligt.
M'lady!
M'lady.
Är ni där?
M'lady.
Vänta här.
Jag visste inte var ni var.
Du är tillbaka.
Hon har inte alls varit besvärlig.
Ni borde ha åkt när Tim kom hem.
- Jag hade trevligt. - Vad snällt.
Hej-
Jag borde ge mig iväg.
Om du inte vill att jag stannar medan du lägger Billy?
Det var vänligt. Men det behövs inte.
Bra. Då så.
Då ger jag mig iväg.
Får jag hälsa på imorgon?
Ni måste vara upptagen.
Jag kommer, men du kan skicka iväg mig om du vill.
Hej då, raring.
Hej då.
- Hej då. - Ärligt talat, Tim...
Hon hör dig. Låt henne gå.
Jag klarar det inte mycket längre.
Jag är ledsen om hon är ensam och vill ha ett barn,
men hon får inte vårt!
Du är oresonlig.
Jag trodde att hon hade tagit henne.
Det gjorde jag-
Vi skulle inte ha gjort så här.
Men tänk vad hon kan göra för flickan om hon vill.
Om tio eller femton år!
Ska vi tre leva lyckliga tillsammans till dess?
- Vill du det? - Jag?
Kanske du är förälskad i henne.
Nu är du dum!
Det är upptaget. Jag undrar om det är fel på linjen.
- Jag skickar ett telegram. - Jag vet inte.
Jag borde åka tillbaka. Jag har fel kläder för middagen.
Snälla.
Du sa själv att hon inte har nåt emot det och angående kläderna,
blir du vackrast i hela
Ritz matsal, vad du än har på dig.
Jösses.
- Det muntrade upp mig. - Jag menar det.
Jag vill höra vad du tyckte.
Jag vet ingenting.
Trams. Du har näsa för huvudelementen på alla tavlorna.
De talar till dig. Jag avundas dig det.
Jag borde nog inte, men jag gör det väl då.
- Jag kan inte stanna sent. - Oroa dig inte.
Du är hemma före midnatt.
Mycket tidigare än så, tack.
Om Bates övertygade Willis att han var i York den dagen...
Jag sa bara att det kanske inte är över.
Varför inte?
Polisen är en trevlig man, men inte den smartaste.
Enligt mr Carson sa mr Bates till polisen
att han besökte en skobutik när den öppnade.
Skobutiken ligger på Queen Street, tio minuter från stationen.
Han drack kaffe på Royal York
som är stationshotellet.
Hade han fortfarande tid att ta sig till London och tillbaka?
Tror du att Carson lade märke till det?
Jag tvivlar på det. Och han skulle inte avslöja mr Bates.
Men risken finns att polis Willis, eller nån han pratar med,
lägger ihop två och två.
- De måste ändå bevisa det. - Ja.
De behöver fortfarande bevis.
Det måste vi minnas.
- Jag hade en underbar kväll. - Jag också.
Jag älskar London. Ibland glömmer jag hur mycket.
Jag minns när jag först kom hit...
- Du vill inte höra om det. - Jo.
London skrämde mig först.
Jag hade bara varit i skolsalar några månader tidigare.
Men min mor var ivrig.
Varför det?
Vi stod inte högt i rang i Cincinnati
och ännu lägre i New York.
Min far var jude och jobbade sig upp.
Vi fick gott om pengar och jag var söt.
Jag kan väl säga så när jag är en gammal dam.
Hon trodde att du skulle hitta ett bättre kap här.
Plötsligt stod jag i de stora danssalongerna
och alla andra flickor visste hur man skulle klä sig och flörta.
Du var säkert vackrare än allihop,
mer unik och äkta.
Jag fick många namn på mina danskort.
Hör som jag skryter.
Förlåt, jag pratar aldrig om mig själv.
- Varför sa jag allt det där? - För att jag är intresserad.
Det är dags att sluta. Vi är nästan framme.
Kan vi inte låtsas att vi inte är det
och gå runt torget igen?
Jag känner mig lite lättsinnig
som är ute och festar.
Det är snarare min dotters område.
Jag har haft det riktigt trevligt.
Kan vi göra om det?
Det tvivlar jag på.
Men jag tar erbjudandet som en komplimang.
Rosamund?
Jag hoppas du fick mitt telegram.
Men jag har haft så...
- Vadå? - Trevligt.
Jag visste inte att du skulle komma till London, Robert!
Det sa du aldrig.
Det skulle vara en överraskning.
Jag bokade bord på Claridge's för en helkväll.
Jag är ledsen. Borde vi ringa?
Oroa dig inte. Jag ställde in allt när jag fick mr Brickers telegram.
Var är Rosamund?
Där uppe. Hon gav mig din middag och gick till sängs.
Jag är hemskt ledsen.
Det sa du.
Vänta. Jag har inte gjort nåt för att göra dig arg.
Inte?
Jag reste till London för att överraska min fru,
för att upptäcka att hon är ute med en annan man.
Mr Bricker ville diskutera tavlorna.
Rosamund ville lägga sig tidigt.
Varför var det fel av mig att tacka ja till hans inbjudan?
Var Bricker intresserad av att diskutera konst med dig?
Ja. Är det så svårt att tro?
Att en konstexpert skulle finna dina iakttagelser
av Piero della Francesca omöjliga att motstå?
Ja. Det är svårt att tro!
Jag går och lägger mig.
Cora.
Det är bra. Du sa vad du tyckte
och det har du rätt till.
Verkar Edith distraherad?
Det har jag inte märkt.
Jag tycker det.
Som om hon tänker på nåt annat hela tiden.
Jag skulle kunna säga detsamma om dig.
Det är svårt att veta vad man ska göra.
Man vill inte såra nån, men ibland måste man.
Jag vet precis vad du menar.
Förlåt. Det bara slank ur mig.
Pratar du om Tony?
Kanske.
Jag vet inte. Jag är inte säker.
Jag trodde att du bestämt dig för honom.
Det hade jag, tror jag.
Men nu vet jag inte.
Herregud. Jag har inte sagt det högt förut.
Vad har han gjort för fel?
Inget.
Vi hade inte tillbringat tid tillsammans förrän nyligen.
Och när vi gjorde det
började jag undra hur mycket vi har gemensamt.
Hur nyligen var det?
Väldigt nyligen.
Pratar vi om din så kallade skissresa?
För den trodde jag aldrig på.
Jag såg honom inte i klart ljus, men nu gör jag det.
Han är en trevlig man, men inte...
Vi pratade om saker,
men min bedömningsförmåga påverkades av...
Av vad miss Elinor Glyn skriver i sina romaner.
Kanske det.
Men jag har kommit över det nu.
Jag ska inte fråga hur.
Gör inte det.
Jag stöttar dig om du stöttar mig.
Pratar vi om miss Bunting? Eller din flytt till USA?
Jag vet inte. Vilket som, eller båda.
Du begär mycket.
Jag är inte så förtjust i miss Bunting
och jag står inte ut med att du ska resa.
Älskar du mig, stöttar du mig.
Då måste jag väl.
Jag har tänkt på Roses ryska tebjudning. Ska vi gå tillsammans?
- När är det? - I eftermiddag.
Jösses. Det hade jag glömt. Jag vet inte om jag orkar.
Men du måste gå. Du har varit i Ryssland.
Det har ingen av oss.
Lärde du känna nån när du var där?
Ja.
Har du hållit kontakten?
Tyvärr inte.
En olycklig vän är tröttsam, men en olycklig bekant är olidlig.
Vad snäll du är.
Vi är tillbaka.
Jag var rädd att du skulle missa det.
Inte troligt.
Innan jag åkte
bad jag Pattinson leta upp de ryska sakerna från pappas besök där.
- Gjorde han det? - Ja,
och de kommer att bli glada.
Ska vi göra det gör vi det ordentligt.
- Håller ni inte med, mrs Patmore? - Jo, milord.
Vad är det med henne?
Inget du behöver oroa dig för.
Jag är inte orolig, men vad är det?
Nåt som ers lord inte lagt märke till. Hon kommer över det.
Det är inte tillräckligt med citron.
Ska jag gå ner och säga till?
Nej. Jag gör det.
Tony? Otroligt.
- Vad händer? - Fråga inte.
Rose ville bjuda några ryssar på te
och det har blivit rena jubileumsfirandet.
Hur var det i London?
Hur brukar det vara? Stort och mycket väsen.
Lady Grantham, Isobel.
Jag ville träffa dig.
- Tillbringade du en hel dag i bil för det? - Ja.
Jag ville inte tjata i telefon
när vi kan planera tillsammans.
God middag, min kära.
Farmor.
Jag vill visa dig nåt.
Hej, lord Gillingham. Snällt av er att komma hit.
Jag ville träffa Mary.
Så klart.
Och det ska du också.
Ni är så snäll, mrs Crawley. Tack.
- Det tycker jag inte. - Jo.
Och jag uppskattar det.
Ledsen att besvära dig ytterligare.
Ingen fara. Jag skivar dem meddetsamma.
- Daisy? Är du redo? - Daisy är upptagen.
- Jag har för mycket att göra. - Varför det?
Det är en stor tebjudning för de ryska flyktingarna.
Dina fördrivna tsararistokrater?
Men ni kan förstås stanna om ni vill.
Det finns mycket att äta.
Jag hoppas hans ankomst betyder att ni tänker kungöra det.
Kära farmor, du vet hur mycket dina råd betyder.
Vilket betyder att du tänker ignorera det.
Ingen ska tvinga mig in i nåt.
Inte du och inte han.
Men om du inte var säker,
varför gick du då till sängs med honom?
På min tid kände en dam ingen fysisk attraktion
förrän hennes mamma instruerat henne att göra det.
Det tror jag inte på.
Jag menar allvar.
Du måste kontrollera dina känslor
innan de tar över.
Baxter.
M'lady?
Jag har tänkt på vad du berättade för mig
och jag tycker att du ska anmäla mr Coyle.
Det vill jag inte, m'lady.
- Om det gör nån skillnad... - Nej.
Du får stanna.
Tack.
Tack så mycket.
Har du sett vad vi fått fram till ryssarna?
Jag säger "vi", men det var ju Pattinson.
Spelar det nån roll? Du bryr dig ju inte om mina åsikter.
Cora, jag var arg.
Jag hade rest långt för att tillbringa kvällen med dig
och du hade gått ut. Har jag inte rätt att vara arg?
Jo, men du får inte vara orättvis.
Ursäktar du mig? Jag tror att de är här.
M'lady, mr Drewe är där nere.
Han frågar efter er. Ska jag be honom komma upp?
Nej. Jag går ner.
De sa att du var här.
Jag visste inte att du hade gäster.
Det gör inget. Vad är det?
Säg att inget är fel. Snälla.
Det är inget fel på Marigold.
Tack gode Gud.
Nej. Det är Margie.
Jag har förargat henne.
Ni måste hålla er borta, m'lady.
Inte för alltid.
Men för tillfället.
M'lady?
Har ni ryska kopplingar, miss Bunting?
Nej, jag är här under falska förespeglingar.
Trams. Ni är så välkommen.
Vad gör den kvinnan här?
Rose hittade henne i köket och bjöd in henne.
- Varför det? - Var inte dum. Hon var tvungen.
Varför låter du henne irritera dig?
Hur vågar ni säga så till mig?
Jag tror inte hon menade nåt...
Hon förbannar vår helige fader, tsaren!
Jag sa att hans politik var missriktad...
Nej, jag kan inte lyssna på det här!
Lady Rose, ordna vår hemresa till York meddetsamma!
Men innan ni går
kan ni väl se minnessakerna från tsar Alexander II:s dotters bröllop?
Lord Grantham letade upp dem så att ni skulle få se.
Finns Romanovs reliker här?
Mina föräldrar åkte till Sankt Petersburg 1874.
När drottning Victorias son, prins Alfred, gifte sig med storhertiginnan Maria.
"Storhertiginnan Maria."
De där orden
får mig alltid att gråta.
Kära nån. Det går inte för sig.
Tack.
Ser du nu varför hon irriterar mig?
- Tom, håll henne under kontroll. - Hon vill bara...
Jag känner mig rätt skyldig. Jag trodde de skulle gilla vad vi hittade.
Nej, de gillar det.
Vad gjorde du i Ryssland?
Lord Grantham besökte prins Alfred
och vi åkte till Sankt Petersburg på bröllop.
Jag antar att det var fantastiskt.
Du anar inte.
Mottagningar och baler,
glittriga parader, turer med hästslädar
i snön vid midnatt.
Ursäkta. Flytta er.
Vad lustigt. Jag undrade vad som hade hänt solfjädern.
Det var inte din far som fick den, det var jag.
Av vem? Tsaren?
Nej. Inte av tsaren.
Vi var på bal i vinterpalatset och det var så varmt.
Det hängde istappar utanför fönstren, men det var tropiskt varmt i rummen.
Jag bar en ljusblå sammetsklänning med silverspets.
När jag gav dig solfjädern gömde du den i din handväska
ifall lord Grantham skulle bli arg.
Kära nån.
Jag hoppas att du kan förlåta mig,
men när jag visste att de andra skulle komma
kunde jag inte motstå frestelsen.
Det är otroligt.
Känner ni varandra? Träffades ni i Sankt Petersburg?
Ja.
Låt mig presentera min son, lord Grantham.
Prins Kuragin.
Jag är smickrad att ni minns mig.
Hur mår prinsessan? Bra, hoppas jag.
Jag vet inte.
Vi kan väl gå in i salen och dricka lite mer te?
Ja.
Tack.
Farmor har ett förflutet.
Tack och lov att pappa och faster Rosamund redan var födda
annars kunde fantasin skena iväg.
Hur går det?
Det är många känslor bland gästerna i biblioteket.
Men de är ju utlänningar.
Nu måste jag fortsätta.
Sluta ge mig såna blickar.
Jag träffade prinsen när jag reste med din farfar.
Det kunde inte ha varit mer respektabelt.
Om du säger det, så...
Sluta med dina oförskämda slutsatser.
Min enda slutsats är
att du förstår min situation bättre än du ville medge.
Har du planerat att träffa din beundrare igen?
Fortsätt köra.